Компанія "20 століття Фокс" представляє
УзгірЗч сповнені
звуків музики,
піснень, що співають
тисячі років.
УзгірЗч наповнюють моє серце
ЗЄУКЭМЦ МУЗЦКЦ.
Моє серце хоче заспівати кожну пісню, яку воно почує.
Моє серце хоче битися, як крила птахів,
що злетіли з води на гілки дерев.
Моє серце хоче летіти, як дзенькіт дзвіночків,
підхоплений вітром.
Сміятися як Струмок, що б'ється об каміння
на своєму шляху.
Співати вночі,
немов Жайворонок, що вчить молитву.
Я йду до узгір7в,
коли у моєму серці панує самотність.
Я знаю, я почую те,
що чула КОЛЦСЬ.
Моє серце знову
осяють ЗЄУКЦ МУЗЦКЦ.
Ія знову
заспіваю.
Виробництво Роберта Уайза
Мюзикл Роджерса і Хаммерстайна
У ролях: Джулі Ендрюс, Крістофер Пламмер
Ричард ХЄЙдН
А також Елеонора Паркер у ролі Баронеси
Композитор Ричард Роджерс
Музичний редактор, аранжувапьник і диригент - Ірвін Костал
Художник-постановник Боріс Левен
Оператор-постановник Тед МакКорд
Художник по костюмах Дороті Джекінс
Монтаж Уільям Рейнольдс
Автор сценарію Ернест Леман
Режисер Роберт Уайз
Зальцбург, Австрія. Останні мирні дні ЗО-х років
Алілуя, алілуя.
- Мати-настоятелько! - Так, сестро Берніс.
- Я не можу знайти "П". - Марію?
Її знову немає у монастирі.
Треба повісити їй на шию дзвіночок.
Шукали у хліві?
Ви ж знаєте, як вона любить тварин.
Я вже шукала всюди, В усіх звичайних місцях.
Сестро Берніс, знаючи Марію,
я б порадила пошукати у незвичайних місцях.
Що ж, мати-настоятелько,
Сподіваюся, ця подія покладе край
Вашим роздумам про майбутнє Марії.
Я завжди намагаюся зберігати віру під час роздумів, сестро Берта.
Кінець-кінцем, вовна чорної вівці така ж тепла.
Ми не говоримо про чорних і білих овець, сестро Маргарета.
3 усіх кандидаток у послушниці Марія най...
Діти мої, діти мо'l'...
Ми обговорюємо рівень підготовки однієї з кандидаток у послушниці.
Сестри, які відповідають за майбутніх послушниць,
НЭМЭГЭЛИСЯ ДОПОМОГТИ МЄНЇ,
пропонуючи протилежні точки зору.
Скажіть, сестро Кетрін, що ви думаєте про Марію?
Вона чудова дівчина, час від часу.
- Сестро Агата? - З Марією дуже легко...
КОЛ И НЄ ВЭЖКО.
- А ви, сестро Софія? - Я дуже люблю "П".
Але вона завжди потрапляє у неприємності, так?
Я так і сказала.
Вона лазить по деревах і дряпає коліна.
П' сукня вся у дірках.
Вона вальсує, йдучи на обідню. І свистить на сходинках.
А волосся під мантильєю завите завжди на бігуді.
Я навіть чула, як вона співала у монастирі!
Вона завжди запізнюється на служби
але завжди щиро кається.
Вона завжди запізнюється всюди,
Окрім сніданки обіду й вечері.
Мені неприємно про це говорити, але твердо переконана -
Марії не місце в монастирі.
Я хочу сказати слово на П' захист.
Так скажіть, сестро Маргарета.
Марія мене тішить.
Як же вирішити проблему з Марією?
Як спіймати хмаринку і спустити П' на землю?
Як підібрати для неї влучне слово?
Пегковажне дівчисько!
- Непосида. - Клоун.
Стільки всього хочеться їй сказати!
Їй стільки усього потрібно зрозуміти...
- Але як змусити її зупинитися - І вислухати все, що їй кажуть?
Як змусити хвилю зупинитись?
Як же вирішити проблему з Марією?
Як схопити руками
промінець світла?
Коли вона поруч, я збентежена
інічого не можу зрозуміти. Я навіть не знаю, де я знаходжуся.
- Непередбачувана як погода. - Непостійна як вітер.
- Вона скарб! - Вона демон!
Вона ягня!
Вона замучить кого завгодно, навіть ос прожене з гнізда.
Навіть зупинить дервіша, який блукає!
- Вона іпокірлива, і дика. - Вона загадка, вона дитина.
- Вона головна біль. - Вона янгол.
Вона дівчина...
Як же нам вирішити проблему з Марією?
Як спіймати хмаринку і спустити П' на землю?
Як підібрати для неї влучне слово?
- Легковажне дівчисько! - Непосида!
КЛОун!
Стільки всього хочеться їй сказати!
Їй стільки усього потрібно зрозуміти...
- Але як змусити П' зупинитися? - І вислухати все, що їй кажуть?
Як змусити хвилю зупинитись?
Як же вирішити проблему з Марією?
Як схопити руками
промінець світла?
Можеш заходити, Маріє.
Заходь, дитя моє.
Сідай.
Мати-настоятелько, я прошу вибачення!
Я просто нічого не могла із собою вчинити.
Ворота були відчинені, а у3гір'я так вабили, що я не встигла...
Я покликала тебе сюди не заради вибачень.
Будь ласка, матінко, дозвольте мені вибачитися.
Якщо тобі від цього стане легше.
Так. Знаєте, небо сьогодні було таким блакитним,
і все було таким зеленим і запашним!
Я просто зобов'язана була стати часткою цього всього.
Я піднімапася Унтерсбергом все вище і вище,
нібито могла дістатися хмар...
А якби ти не встигла до темряви й заблукала?
Матінко, я б ніколи не змогла там забпукати.
Це моя гора. Я там виросла.
А вона привела мене до Вас...
Коли я була дитиною, я приходила до гори,
запізапа на дерево і дивилася на Ваш сад.
Я бачила, як працюють сестри,
і чула, як вони співають дорогою до вечірні.
А це веде до ще одного мого гріха.
Я сьогодні співала весь день, без дозволу на це.
Маріє, правило про спів
розповсюджується лише на території монастиря.
Я не можу припинити спів, де б я не знаходилася.
А ще гірше, я не можу нічого не говорити
про все, що думаю, і все, що відчуваю...
Дехто називає це чесністю.
Але це жахливо.
Ви знаєте, що сестра Берта змушує мене цілувати підлогу щоразу,
коли я не погоджуюся з нею?
Останнім часом, мені доводиться цілувати підлогу,
як тільки бачу 'l'l', просто, щоб зекономити час.
Маріє,
коли ти дивилася на нас через стіну монастиря
і мріяла стати однією з нас,
це ж не означало, що ти була готова до такого життя,
яким живемо ми?
Ні, матінко, але я молюся і стараюся з усіх сил.
І я вчуся.
І який основний урок ти засвоїла у цих стінах?
Треба пізнати волю Господа і слідувати їй усім серцем.
Схоже, Господь наказує тобі залишити нас.
- Залишити! - Лише на час. Маріє...
Ні, матінко! Будь паска, не робіть цього!
Не відсилайте мене! Саме тут моє місце.
Тут мій дім, моя родина, моє життя...
Та чи дійсно ти готова до цього?
Так, я готова.
Можливо, якщо ти на час вийдеш у світ, знаючи,
що ми від тебе чекаємо, у тебе буде шанс довідатися,
чи можеш ти сама очікувати цього від себе.
Я знаю, що ви чекаєте від мене.
І я можу це зробити. Я обіцяю, що можу.
Маріє...
Так, мати-настоятелько.
Якщо така Божа воля.
Біля Зальцбурга живе одна сім'я,
якій потрібна гувернантка до вересня.
- До вересня! - Щоб попіклуватися про 7 дітей.
Про сімох дітей!
Адже ти любиш дітей...
Так, але семеро...
Я передам капітану фон Траппу, щоб чекав тебе завтра.
Капітану?
Офіцер Імперського флоту у відставці.
Гарна людина, хоробра. Його дружина померла кілька років тому
і залишила його самого з дітьми.
Як я розумію, йому доводиться дуже старатися,
щоб гувернантки не втікали від них.
А чому так?
Господь все покаже тобі в свій час.
Коли Господь зачиняє двері,
десь він відкриває вікно.
Яким буде цей день?
Хотіла б я знати?
Яким буде моє майбутнє?
Хотіла б я знати?
Це може бути так хвилююче,
мандрувати світом, бути вільною.
Моє серце мало б дуже радіти,
та що ж коїться зі мною?
Я завжди жадала пригод,
хотіла робити те, про що й подумати не могла.
І ось на мене чекає пригода.
Та чому ж мені так моторошно?
Капітан з сімома дітьми...
Чого тут боятися?
Я повинна припинити хвилюватися і сумніватися,
інакше я просто передумаю.
Я маю мріяти про те, що я шукаю.
Я шукаю сміливість, якої в мене немає.
Сміливість віддано ім служити,
безстрашно усвідомлювати свої помилки,
ПОКЭЗЭГПЦ ЇМ, чого Я варта.
І коли я Пи це покажи
то покажу самій собі.
То ж давайте сюди ваші проблеми.
Я зроблю все навіть краще, ніж можу.
Я впевнена, вони захочуть мене перевірити,
але я Пи покажи що сама в собі впевнена.
Я зможу їх вразити.
Я буду рішучою, але доброю.
І всі ці діти, хай благословить іх Господь,
поважатимуть ілюбитимуть мене.
З кожним кроком зростає моя впевненість,
що все буде просто чудово.
Я впевнена, що світ може бути моїм.
Вони будуть змушені погодитися. Я впевнена в собі.
Я впевнена в сонячному світлі.
Я впевнена в дощі.
Я впевнена, що знову прийде весна.
І, окрім того, ви ж бачите -
я впевнена у самій собі!
Сила не у кількості.
Сила не в багатстві.
Коли ти прокидаєшся, прокинься і співай!
У всьоми у що я вірю, я залишаю своє серце.
Усе, в що я вірю, стає моїм.
Я впевнена в своїй впевненості...
Боже.
Я впевнена в своїй впевненості.
І, окрім того, ви ж бачите -
я впевнена у самій собі!
Добридень, от і я.
Я з монастиря. Я нова гувернантка, капітане.
А я дворецький, фройляйн.
Добридень.
Зачекайте тут, будь ласка.
На майбутнє запам'ятайте, що у цьому будинку є кімнати,
у які заходити не можна.
Так, капітане.
Чому Ви так на мене дивитеся?
Ви зовсім не схожі на морського капітана.
Боюся, і Ви не дуже схожі на гувернантку.
- Оберніться. - Що?
Оберніться.
Зніміть капелюх.
Сукня. Вам треба одягнути іншу, перш ніж постанете перед моїми дітьми.
Але у мене немає іншої.
Коли ми вступаємо до монастиря, то віддаємо весь одяг бідним.
А як щодо цього?
Бідні не захотіли його брати.
У мене не було часу зшити нову сукню.
Я вмію шити одяг.
Я прослідкую, щоб Вам дали тканину.
По можливості, сьогодні.
- Отже, фройляйн... - Марія.
Я не знаю, чи багато Вам розповіла настоятелька.
Зовсім небагато.
Ви дванадцята у довгій черзі гувернанток,
які доглядали моїх дітей з моменту смерті їхньої матері.
Я сподіваюся, Ви будете кращою, ніж остання.
Вона пробула тут дві години.
Щось не так з дітьми, сер?
З дітьми все гаразд. Проблема у гувернантках.
Вони не вміли підтримувати дисципліну.
Без неї цей будинок не може існувати.
- Будь паска, запам'ятайте це. - Так.
Щоранку Ви будете займатися з ними.
Я не дозволю їм проспати всі літні канікули.
Після обіду вони будуть марширувати по території...
Час сну суворо дотримується. Жодних виключень.
Вибачте, а коли вони граються?
Ви повинні слідкувати, щоб вони завжди поводили себе гідно,
були дисципліновані і благопристойні.
- Я передаю Вам командування. - Так!
Отже,
це ваша нова гувернантка. Фройляйн Марія.
Назвіть 'l'l' ім'я по сигналу.
Фройляйн, слухайте уважно.
Вам доведеться вивчити сигнали, щоб кликати 'l'х.
Лізл.
Фрідріх.
Луїза.
Керт.
Брипта.
Марта
іГретл.
Тепер подивимось, як уважно Ви слухали.
Мені не знадобиться для цього свисток, капітане.
Тобто... Я кликатиму їх по іменах.
У них такі чудові імена!
Фройляйн, це великий будинок, з великими володіннями,
і я нікому не дозволю тут кричати.
Візьміть його будь паска, і навчіться ним користуватися.
Діти Вам допоможуть.
Тепер, коли я захочу Вас бачити, Ви почуєте наступне.
Ні. Вибачте.
Я ніколи не буду відкликатися на свист.
Свист годиться для собак, кішок та інших тварин, але не для дітей,
і точно не для мене. Це дуже принизливо.
Фройляйн, у монастирі Ви завдавали стільки ж клопоту?
Ні, набагато більше.
Вибачте, я не знаю, який сигнал у Вас.
Ви можете звати мене "капітан".
Вільно.
Тепер, коли ми залишились наодинці,
скажіть мені ще раз свої імена та вік.
Я Лізл, мені шістнадцять, мені не потрібна гувернантка.
Я рада, що ти мені це повідомила. Ми будемо просто гарними друзями.
Я Фрідріх, мені чотирнадцять, і я нестерпний.
Невже? І хто тобі це сказав?
Фройляйн Жозефіна, чотири гувернантки до Вас.
Я Бригіта.
Ти не сказала, скільки тобі років, Луїзо.
Я Бригіта, а вона Луїза.
Їй тринадцять. А Ви розумна.
Мені десять, і я вважаю,
що ця сукня найжахливіша з тих, які я бачила.
- Бригіто, ти не повинна так казати. - Чому ні?
- Хіба ти не вважаєш 'П' жахливою? - Звісно, вважаю.
Але найжахливіша була у фройляйн Хельги.
Я Керт, мені одинадцять ія невиправний.
- Вітаю. - Що означає "невиправний"?
Гадаю, це означає, що ти хочеш,
щоб з тобою поводилися як з хлопцем.
Я Марта, у вівторок мені буде сім,
і я хочу рожеву парасольку.
Рожевий також мій улюблений колір.
Так, ти Гретл.
І тобі п'ять років?
Та ти вже майже леді.
А тепер я відкрию вам секрет.
Я ніколи ще не була гувернанткою.
Ви нічого не знаєте про те, як має поводитися гувернантка?
Нічогісінько. Мені знадобиться ваша допомога.
Для початку Ви маєте сказати батькові,
щоб він займався своїми справами.
Ніколи не приходьте на вечерю вчасно.
Ніколи не їжте суп тихо.
А під час десерту постійно сякайтеся.
Не вірте жодному їх слову, фройляйн Марія.
- Чому ні? - Тому що Ви мені подобаєтеся.
Так, діти. Час іти на прогулянку.
Наказ батька. Поспішайте.
Вперед-
Фройляйн Марія! Я фрау Шмідт, веду господарство.
Добридень.
Я покажу Вам Вашу кімнату. Ідіть за мною.
Бідолашні...
Вам дуже пощастило. З фрау Хельгою - це була змія.
Добрий вечір.
- Добрий вечір, діти. - добрий вечір, фройляйн Марія.
ЧУдовий ритуал.
Вас його навчили у монастирі?
Ні.
Це ревматизм.
Вибачте, хіба Ви не забули подякувати Господу?
Спасибі тобі, Господи, за все що ми отримуємо.
- Амінь. - Амінь.
Я хочу подякувати кожному з вас за чудовий подарунок,
який ви вранці залишили у мене в кишені.
Який подарунок?
Це секрет, капітане, мій і дітей.
Тоді чому б Вам не зберегти його при собі і не дати нам поїсти.
Знаючи, як я буду хвилюватися -
нова людина у будИНКУ -
як важливо було, щоб мене прийняли!
Ви були такі люб'я3ні, що наповнили мо'l' перші миті в будинку
теплом, щастям
і радістю.
- Що таке, Марто? - Нічого.
Фройляйн...
Ви щоразу будете вести нас у новий,
чудовий світ нетравлення шлунку
чи тільки за вечерею?
Все гаразд, капітане. Вони просто щасливі.
- Ропьфе, добрий вечір. - Добрий вечір, Франце.
- Сподіваюся, все під контролем. - Так.
Добре.
- Є поліпшення? - Можливо.
- Капітан вдома? - Він вечеряє.
- З родиною? - Так.
Будь паска, негайно передайте йому цю телеграму.
Звісно.
Вам телеграма, сер.
Хто 'П' приніс?
Той юнак, Рольф, звісно.
Батьку, я можу вийти?
Діти, вранці я мушу їхати до Відня.
Ні!
Як довго тебе не буде цього разу?
Не знаю, Гретп, не знаю.
Знову їдеш до баронеси Шрейдер?
Не лізь у чужі справи.
Загалом, так, Луїзо.
Чому ми ніколи не їздимо до баронеси?
Чому вона хоче бачити тільки тебе?
До речі, так сталося, Марто, що ви всі побачите баронесу.
Вона повернеться зі мною відвідати вас.
ЧУдово!
І дядько Макс також.
' Дядько Макс! ' дядько Макс!
Рольф!
Рольф.
- Ні, Лізл, Ми не повинні. - Чому, дурненький.
Не знаю... Просто я...
- Хіба не через це ти чекав мене? - Так, звичайно.
- Я так сумував, Лізл. - Справді? Як сумував?
Так сильно, що навіть думав послати тобі телеграму,
щоб міг принести 'П' тобі.
Яка чудова ідея!
Чому б тобі не зробити це прямо зараз?
Але ж я тут.
Будь ласка, Рольфе. Надішли мені телеграму.
Я навіть почну 'l'l' для тебе: "Люба Лізл..."
"Люба Лізп, я був би радий розповісти,
як я тебе кохаю. Крапка.
На жаль, ця телеграма уже занадто довга.
Щиро твій, Рольф...
' Щиро? - Сердечно
- Сердечно? - З любов'ю?
Чи буде відповідь?
"Любий Рольф. Крапка.
Не зупиняйся. Твоя Лізл".
Якби тільки нам не доводилося кожного дня чекати,
коли хтось надішле батькові телеграму!
Як мені довідатися, коли побачу тебе наступного разу?
Так подивимось...
Я можу приїхати сюди помилково.
З телеграмою для полковника Шнайдера.
Він приїхав з Берліна і зупинився...
Ніхто не має знати, що він тут. Не кажи про це своєму батькові.
- Чому ні? - Твій батько такий... австрієць.
Ми всі австрійці.
Є люди, які вважають, що ми повинні бути німцями,
і вони дуже сердяться на тих, хто з ними не згодний.
Вони навіть готові...
Сподіваюся, у твого батька не буде неприємностей.
Не хвилюйся про батька. Він герой морів.
Його нагороджував сам імператор.
Я знаю. Я хвипююся не за нього, а за його дочку.
За мене? Чому?
' НУ! ' Що?
Ти така дитина!
Мені шістнадцять, яка ж я дитина?
Маленька дівчинко, ти стоїш на порожній сцені,
чекаєш коли доля запалить світло.
Маленька дівчинко, твоє життя - порожня сторінка,
на якій чоловіки захочуть залишити свої записи.
Захочуть щось написати.
Тобі шістнадцять, а буде сімнадцять.
Дівчинко, прийшов час міркувати.
Бережися, будь хитрою і обережною,
дитино, ти на краю.
Тобі шістнадцять, а буде сімнадцять.
Чоловіки будуть падати до твоїх ніг,
палкі юнаки, студенти і кадети
будуть пропонувати тобі їжу й вино.
Ти абсолютно не готова познайомитися
зі світом чоловіків.
Боязка ісоромлива, ти боїшся всього
за межами твого дому.
Тобі потрібний хтось доросліший і досвідченіший,
хто скаже тобі, що робити.
Мені сімнадцять, а буде вісімнадцять.
Я попіклуюсь про тебе.
Мені шістнадцять, а буде сімнадцять.
Я знаю, що я наївна.
Чоловіки, яких я зустрічаю, кажуть мені, яка я Надзвичайна,
ія з радістю пи вірю.
Мені шістнадцять, а буде сімнадцять.
Безневинна як квітка.
Холостяки і денді, що п'ють бренді,
що я знаю про них?
Я абсолютно не готова познайомитися
зі світом чоловіків.
Боязка ісоромлива, я боюся всього,
що за межами мого дому.
Мені потрібний хтось доросліший і досвідченіший,
хто скаже мені, що робити.
Тобі сімнадцять, а буде вісімнадцять.
Я залежу від тебе.
Заходьте.
ФРЭУ Шмідт.
Це для Ваших нових суконь, фройляйн Марія.
- Капітанові прислали 'П' з міста. - Як чудово!
Я впевнена, з цієї тканини вийдуть найпрекрасніші сукні з тих,
ЩО Я носила.
Скажіть, як Ви гадаєте, капітан може дістати ще тканини,
якщо я його попрошу?
Скільки ж суконь потрібно гувернантці?
Ні, не для мене, для дітей.
Я хочу пошити їм домашній одяг для ігор.
Діти фон Траппа не граються, вони марширують.
І Ви схвапюєте це?
Відтоді, як капітан втратив свою дружину,
він керує домом, немов одним зі своїх кораблів.
Свистки... Накази...
Жодної музики, жодного сміху,
нічого, що б нагадувало про неї. Навіть діти.
Та це ж неправильно!
Ц_Ц,о
Вам подобається Ваша кімната_ Ми повісимо на вікна нові штори.
Нові штори? Але і ці гарні?
Як би не було, Нові вже замовлено.
- Але вони мені справді непотрібні. - На добраніч.
Фрау Шмідт, як гадаєте,
якщо я завтра спитаю у капітана стосовно тканини?
Але капітан завтра вранці їде до Відня.
Так, звичайно. Як довго його не буде?
Це як вийде. Коли він востаннє їхав до баронеси,
його не було цілий місяць.
Я не повинна Вам цього казати. Тобто, я Вас майже не знаю.
Але я вважаю, капітан має намір одружитися з цією жінкою
до кінця літа.
_ О, Це Ж чудово! У ДІТЄЙ знову буде матір.
Так.
На добраніч.
Боже, тепер я знаю, навіщо ти послав мене сюди.
Щоб допомогти дітям підготуватися до приїзду нової матері.
І я мопюся, щоб ця родина знову стала щасливою.
Боже, бережи капітана. Боже, бережи Лізл і Фрідріха.
Боже, бережи Луїзу, Бригіту, Марту і маленьку Гретл.
Я забула другого хлопчика. Як його звати?
Що ж, Боже, бережи Як-Там-Його-Звати.
Боже, бережи мати-настоятельку і сестру Маргарету
і всіх у Ноннбергзькому монастирі.
До речі, Господи, щодо Лізп...
Допоможи їй зрозуміти, що я 'П' друг,
і допоможи їй розповісти мені, де вона була.
- Ви ж не розповісте про мене? - Допоможи мені зрозуміти,
щоб я могла спрямувати 'П' на праведний шлях.
В Ім'я Отця і Сина і Святого Духа. Амінь.
Я гуляла, а хтось зачинив двері раніше звичайного.
Я не хотіла будити усіх, тому, коли я побачила Ваше вікно відчиненим...
Ви ж не розкажете про це батькові?
Як ти могла сюди залізти?
Так, як ми завжди залазимо,
КОЛИ ХОЧЄМО ПОСМЇЯТИСЯ 3 гувернантки.
Луїза може залізти сюди з банкою павуків у руці.
Павуків!
Лізл, ти гуляла сама?
Якщо ми зараз виперемо сукню,
вранці ніхто нічого не помітить.
Можеш одягти ось це.
Знімай свою сукню і поклади 'П' у ванну.
Тоді повертайся, сідай на ліжко, і ми поговоримо.
Я сьогодні сказала, що мені не потрібна гувернантка.
Але, можливо, і потрібна.
Гретл? Ти злякалася?
Ти ж не боїшся блискавки?
Залишайся зі мною.
- Де інші? - Сплять. Вони не бояться.
Невже? Подивись.
Добре, всі залізайте на ліжко.
Правда?!
Тільки цей один раз. Давайте, залізайте.
Нам лишилося дочекатися ще хлопчиків.
Ви їх не дочекаєтеся. Вони хоробрі.
Ви ж не злякалися, хлопчики?
Ні, ми просто хотіли переконатися, що і Ви не злякалися.
Це було дуже розумно з твого боку, Фрідріху.
Це була не моя ідея.
Це була ідея Керта.
Керт! Ось кого я забула. Боже, бережи Керта.
Чому це так відбувається?
Блискавка щось каже грому, а той їй відповідає.
- Мабуть блискавка дуже мерзенна. - Зовсім ні.
Тоді чому грім так злиться?
Мені від цього хочеться плакати.
Коли мене щось непокоїть і коли мені сумно,
- я намагаюся думати про гарні речі. - Про які речі?
Що ж подивимося. Гарні речі.
Нарциси.
Зелені луки,
небо, повне зірок.
Краплі дощу на трояндах та вуси кошенят.
Блискучі мідні чайники і теплі вовняні рукавички.
Паперові пакети, перетягнуті стрічкою -
ось мої улюблені речі.
Поні кремового кольору й хрусткі яблучні штруделі,
дзвіночки на дверях і бубонці, та шніцель з локшиною,
дикі гуси, що несуть місяць на крилах -
ось мої улюблені речі.
Дівчата у білих сукнях з синіми атласними поясами,
Сніжинки, що не тануть на носі і віях,
Срібні зими, що перетікають у весни -
ось мої улюблені речі.
Коли кусає собака,
коли жалить бджола,
коли мені сумно,
я просто згадую свої улюблені речі,
І ось мені не так вже погано!
- Це справді діє? - Звісно.
- Спробуй. Що ти любиш? - Верби!
' Рі3дво! ' Кролики!
Змії!
- Шоколадна глазур! - Коли не треба В школу!
Бійки подушками!
- Тепеграми! - Подарунки на день народження!
- Будь-які подарунки! - Так.
Сонечка!
Будь Здорова!
Бачите, як це весело?
Краплі дощу на трояндах та вуси кошенят.
Блискучі мідні чайники і теплі вовняні рукавички.
Паперові пакети, перетягнуті стрічкою -
ось мої улюблені речі.
Поні кремового кольору й хрусткі яблучні штруделі,
дзвіночки на дверях і бубонці, та шніцель з локшиною,
дикі гуси, що несуть місяць на крилах
ось мої улюблені речі.
Разом!
Дівчата у білих сукнях з синіми атласними поясами,
Сніжинки, що не тануть на носі і віях,
Срібні зими, що перетікають у весни -
ось мої улюблені речі.
Коли кусає собака,
Кусає собака...
3д растуйте!
Фройпяйн, хіба я Вам не казав,
що у цьому домі час сну має суворо дотримуватися?
Діти були налякані грозою, і я подумала, що...
Говорили.
І Вам важко запам'ятовувати
такі прості інструкції?
Тільки під час грози, сер.
- Лізл? - Так, батьку.
Не Пригадую, щоб я бачив тебе після вечері.
Справді? Ну... Загалом, я...
Ну?
Я... Я була... Я була...
Вона хоче сказати, капітане,
що ми з нею сьогодні ввечері вирішили краще познайомитися.
Тепер уже занадто пізно займатися цим. Давайте, діти.
Ви чули, що батько сказав. Нумо в ліжко, негайно.
Фройляйн!
Ви ж могли запам'ятати, що завтра вранці я їду?
І також, можливо, запам'ятали,
що перше правило у цьому домі - дисципліна.
Тоді чи можу я сподіватися на те, що до мого повернення
Ви хоча б трішки цього навчитеся?
Капітане!
Може, перед тим як Ви поїдете,
я могла б поговорити з Вами щодо дитячого одягу
для ігор.
- Якщо мені... - Окрім всього іншого,
Ви ще любите повторюватися.
- Але ж вони діти. - Так.
А я 'l'х батько.
На добраніч.
Дівчата у білих сукнях з синіми атласними поясами,
Коли кусає собака, коли жалить бджола,
коли мені сумно,
я просто згадую свої улюблені речі,
І ось мені не так вже
погано!
Діти, он там. Бачите?
Ходімо.
- Фройляйн Марія! - Так?
Ми можемо робити це кожного дня?
А ти не думаєш, що тоді це швидко набридне, Луїзо?
Мабуть, так.
Раз на два дні?
Мені не було так весело відтоді,
як ми намазували клеєм зубну щітку фройляйн Жозефіни.
Я не розумію, як такі милі діти як ви,
можуть влаштовувати такі жахливі речі.
- Це легко. - Навіщо це робити?
А як нам інакше привернути увагу батька?
Зрозуміло.
Що ж, нам доведеться поміркувати над цим.
Так, всі ідіть сюди.
ЩО МИ бУДЄМО робити?
Подумаємо, що нам заспівати баронесі, коли вона приїде.
Батько не хоче, щоб ми співали.
Що ж, може ми його переконаємо.
Які пісні ви знаєте?
Ми не знаємо жодної пісні.
- Жодної? - Ми не вміємо співати.
Так.
Не будемо гаяти часу. Ви повинні навчитися.
Але як?
Почнемо з початку.
Відмінне місце щоб почати.
КОЛЦ ЄЦ читаєте, ЄЦ починаєте 3...
А, Б, В...
А коли ви співаєте, то починаєте з до, ре, мі.
ДО, ре, мі.
Перші три ноти - це до, ре, мі.
ДО, ре, мі.
До, ре, мі, фа соль, ля, сі.
Подивимося, як це можна спростити.
До - це дог, великий собака.
Ре - це ребус, який складно розгадати.
Мі - це міст над річкою.
Фа - це факел, що сяє вночі.
СОЛЬ - НЄНЄЧЄ ЄЄЛЦКЭ КЄЭСОЛЯ.
Ля - лялька, якою грається дівчинка.
Сі- це сік у глечику.
І ось ми повернулися до до.
- До! - Це дог, великий собака.
- Ре! - Це ребус, який складно розгадати.
- Мі! - Це міст над річкою.
- Фа! - Це факел, що сяє вночі.
- Соль! - Неначе велика квасоля.
- Ля! - Лялька, якою грається дівчинка.
- Сі! - Це сік у глечику.
І ось ми повернулися до...
До - це дог, великий собака.
Ре - це ребус, який складно розгадати
Мі - це міст над річкою.
Фа - це факел, що сяє вночі.
СОЛЬ - НЄНЄЧЄ ЄЄЛЦКЭ КЄЭСОЛЯ.
Ля - лялька, якою грається дівчинка.
Сі- це сік у глечику.
І ось ми повернулися до до.
До, ре, мі, фа, соль, ля, сі, до. Соль, до!
Так діти. До, ре, мі, фа, соль і так далі-
це пише базові цеглинки для створення пісні.
Коли ви їх знаєте, то можете заспівати мільйони мелодій,
комбінуючи їх ось так.
Соль, до, ля, фа, мі, до, ре.
Зможете повторити?
Соль, до, ля, фа, мі, до, ре.
Соль, до, ля, сі, до, ре, до.
А тепер всі разом.
Соль, до, ля, фа, мі, до, ре.
Соль, до, ля, сі, до, ре, до!
- Відмінно! - Але ж у цьому немає сенсу.
Тоді ми вставимо слова на місце нот,
ОСЬ так:
Якщо ноти твердо знати,
можна з піснею гуляти.
Усі разом!
Якщо ноти твердо знати,
можна з піснею гуляти.
До - це дог, великий собака.
Ре - це ребус, який складно розгадати.
Мі - це міст над річкою.
Фа - це факел, що сяє вночі.
СОЛЬ - НЄНЄЧЄ ЄЄЛЦКЭ КЄЭСОЛЯ.
Ля - лялька, якою грається дівчинка.
Сі- це сік у глечику.
І ось ми повернулися до до.
До. Ре. Мі. Фа.
- Соль. Ля. Сі. - До, до.
Сі. Ля. Соль. Фа.
Мі. Ре. До. Мі, мі.
- Мі. - Соль, соль.
- Ре. - Фа, фа.
- Ля. - Сі, сі.
- До. Мі, мі, мі. - Соль, соль.
- Ре. Фа, фа. - Ля. Сі, сі.
Якщо ноти твердо знати,
можна з піснею гуляти.
До - це дог, великий собака.
Ре - це ребус, який складно розгадати.
Мі - це міст над річкою.
Фа - це факел, що сяє вночі.
СОЛЬ - НЄНЄЧЄ ЄЄЛЦКЭ КЄЭСОЛЯ.
Ля - лялька, якою грається дівчинка.
Сі- це сік у глечику.
І ось ми повернулися до...
Соль, до, ля, фа, мі, до, ре.
Соль, до, ля, фа, сі.
Ля, соль.
Соль, фа.
Мі, ре.
Сі, до.
Соль, до.
Ці гори надзвичайні, Георгу, просто надзвичайні.
Я їх поставив спеціально для тебе.
Георгу вистачає трьох тисяч метрів,
щоб відчувати себе на висоті.
Якщо тво'l' жарти не стануть кращими, Максе, я скасую своє запрошення.
Ти не запрошував мене на свою віллу. Я себе сам запросив!
- Звісно! - Ви потребувапи супроводжуючого,
а я - місце з дивовижною кухнею,
неперевершеним винним погребом та досконалою ціною.
Максе, ти нестерпний.
Зовсім ні. Я дуже милий нахлібник.
Слухайте.
Це хор Клоппманського монастиря.
Гарно співають! Дуже гарно!
Я мушу відвідати це місце.
Десь є маленький голодний хор, який чекає,
поки Макс Детвайлер не витягне його напоказ
і не зробить зіркою Зальцбурзького народного фестивалю
Вони стануть відомими, а ти отримаєш гроші.
Визнаю, це нечесно.
Але колись все зміниться. Я також стану відомим.
Боже мій, це ЩО?
Нічого, просто місцеві розбишаки.
Я так захоппена бути тут 3 тобою.
Дерева, озера, гори. Бачила одне - вважай бачила всі.
Я мала на увазі інше, і ти це знаєш.
- Так ти про мене? Я захопливий. - Цього не може бути.
Ні, просто вельми ймовірно.
- Ну от ти знову принижуєш себе. - Як низько я впав.
Тут ти став для мене меншою загадкою.
- У природному середовищі? - Саме так.
Хочеш сказати, що я відчуваю себе вдома
серед птахів, квітів і вітру, що гуляє між деревами,
немов неспокійне море?
Як поетично!
Загалом, так. Так і є.
Мій дім радше тут, ніж у Відні, у всіх ваших блискучих салонах,
де доводиться весело базікати з занудами, яких ненавиджу,
купатися В ШЭМПЭНСЬКОМУ,
спотикаючись, танцювати вальси батька і сина Штраусів,
які навіть запам'ятати не можу.
- Ти це хочеш сказати? - Певною мірою, так.
І як тобі таке спало на думку?
Мені справді подобається тут. Тут мило й спокійно.
Як ти можеш так часто залишати ці місця?
Мабуть, я вдам, що дуже зайнятий...
Діяльність передбачає життя, сповнене сенсу.
Може ти втікаєш від спогадів?
Еге ж.
Може, просто шукаю привід залишитися.
Сподіваюся, саме тому ти так часто буваєш у Відні.
Там є інші речі, що привертають увагу?
Я б тебе не називав річчю, що привертає увагу.
А якою би ти мене назвав?
Прекрасною,
чарівною, дотепною, витонченою, чудовою господинею і...
ти будеш мене за це ненавидіти...
свого роду, моєю рятівницею.
Це так неромантично!
Я був би невдячним негідником,
якби хоч одного разу не сказав тобі,
що ти повернула сенс в моє життя.
НУ, Гадаю,
я весела, і в мене найкращий у Відні кравець
і найблискучіше коло друзів,
- і я організовую найвеселіші вечори... - Так!
Але забери це все,
і я залишуся лише заможною, самотньою, маленькою...
у пошуках, як і ти.
Ще штруделя, герр Детвайлер?
- Скільки я вже з'їв? - Два.
Округлимо до трьох.
Ти все їси? Мабуть, ти засмучений.
Пам'ятаєш чудовий квартет,
що я давно намагався викрасти у Сопа Харока?
- Що трапилося, любий? - Вчора Саша Петрі вкрав його першим.
Ненавиджу злодіїв.
Максе, ти повинен навчитися себе любити.
Тепер мені доведеться подзвонити у Париж, Рим і Стокгольм.
По телефону Георга, звичайно.
А як же я зможу собі це дозволити?
Боже, я люблю багатіїв. Люблю те, як вони живуть.
Люблю те, як можу жити з ними.
Цікаво, де ж діти?
Очевидно, вони довідались, що я при'l'жджаю, та сховались.
Я сподіваюся, що вони привітають тебе.
Максе, можеш на час вийти з образу й спробувати бути чемним?
Ну?
Що пнудд?
Ти вже звабипа Георга? Чи чую я весільні дзвіночки?
- Ще той дзвін... - Чудово!
- Але не факт, що для мене. - Що це означає?
Це тебе не повинно обходити.
Георг мені дуже подобається, і я не дозволю тобі гратися нами.
Але я дитина. Я люблю гратися. Тому розкажи мені все.
Годі.
Розкажи Максу всі найдрібніші, найогидніші подробиці.
Що ж, скажемо так, у мене таке відчуття,
що я тут, щоб отримати схвалення.
Я це схвалюю. Хіба ти можеш його не отримати?
Так, легко.
Знаючи тебе, я вважаю, ти що-небудь вигадаєш.
- Він незвичайна людина. - Так, він багатий.
Коли його дружина померла, то залишила в його серці жахливий біль.
А коли помер твій чоловік, то залишив тобі жахливий спадок.
Максе, ти справжня Потвора.
Ви з Георгом для мене як сім'я.
Саме тому я хочу, щоб ви одружились.
Ми повинні зберегти всі гроші в родині.
- Що ти тут робиш? - Капітане фон Трапп,
я просто шукав...
Я не бачив... Я не знав, що Ви...
Хайль Гітлер.
Хто ти такий?
У мене телеграма для герра Детвайлера.
- Я герр Детвайлер. - Так, сер.
Все, Ви доставили телеграму. Тепер їдьте.
- Георгу, він лише хлопчисько. - Так, а я лише австрієць.
Що має відбутися, те відбудеться. Лише доклади зусиль,
- щоб це не відбулося з тобою. - Максе! Не смій більше так казати!
Ти ж знаєш, у мене немає політичних переконань.
Що я вдію, якщо вони є В інших?
Так, ти можеш вдіяти.
Ти мусиш.
Агов.
Ти десь далеко. Ти де?
У світі, який зникає.
Чи можу я якось повернути тебе у той світ,
У ЯКОМУ знаходжуся я?
- Батьку! - Батьку!
Капітане! Ви вдома!
Негайно виходьте з води!
Мабуть, Ви баронеса Шрейдер.
Я наскрізь промокла!
У шерЄНГУ!
Це баронеса Шрейдер.
Аце...
мо'l' діти.
ДОбрИЙ день!
Ідіть додому, висохніть.
Вмийтеся, переодягніться і звітуйте. Негайно.
Фройляйн, а Ви, будь ласка, залишіться.
Я, мабуть, піду, подивлюся, як справи у Макса.
Так, фройляйн...
Я чекаю від Вас щирої відповіді.
Так, капітане.
Не знаю, це правда, чи мені здалося?
Мої діти, часом, сьогодні не лазили по деревах?
Так, капітане.
Зрозуміло.
А можна спитати, звідки вони взяли цей...
- Одяг для прогулянок. - Ось як Ви його називаєте?
Я зшила його зі штор, які раніше висіли у моїй спальні.
- Штор?! - Вони були нічогенькі.
Діти всюди ходили В ньому.
Ви хочете сказати, що мо'l' діти блукали Зальцбургом,
одягнені у старі штори?!
Так, і чудово проводили час!
У них є форма.
Гамівні сорочки, якщо дозволите.
- Не дозволю! - Діти не можуть гратися,
якщо їм постійно доводиться перейматися одягом.
ВОНИ ПОКИ ЩО НЄ скаржилися.
Вони не наважуються. Вони Вас занадто люблять... і бояться...
Я не збираюся обговорювати своїх дітей на такий манір.
Ви не буваєте вдома настільки довго, щоб зрозуміти їх...
Я сказав, більше ані слова...
Я знаю, що не хочете, але Вам доведеться. Наприклад, Лізл.
- Ані слова про Лізп, фройпяйн. - Вона більше не дитина.
Якось вранці Ви побачите жінку, яку навіть не впізнаєте.
А Фрідріх? Він хлопчик, але хоче стати чоловіком, як Ви, але ніхто...
- Не смійте говорити про мого сина. - Можете спитати про нього у Бригіти,
якщо підпустите 'l'l' до себе. Вона все помічає.
А Керт... Удає нахабу, щоб не показати, як йому боляче,
коли Ви не звертаєте на нього уваги...
- Так само, як і на інших... Луїза... - Досить!
А Молодші - просто хочуть, щоб їх любили.
Будь ласка, любіть їх усіх.
Я не збираюся більше нічого слухати від Вас про моїх дітей.
- Я ще не закінчила! - Ні, Ви закінчили, капітане.
Фройляйн.
Негайно збирайте свої речі
і повертайтесь до монастиря.
ЩО Це?
Це спів.
Так, я зрозумів, що це спів. Але хто співає?
Діти.
Діти!
Я навчила їх однієї пісні, для баронеси.
Моє серце хоче заспівати кожну пісню, яку воно почує,
пісню, яку воно почує,
Моє серце хоче битися, як крила птахів,
що злетіли з води на гілки дерев.
З води на гілки дерев.
Моє серце хоче летіти,
як дзенькіт дзвіночків, підхоплений вітром.
Сміятися як Струмок,
що б'ється об каміння на своєму шляху.
На своєму шляху.
Співати вночі,
немов Жайворонок, що вчить молитву.
Я йду до узгір7в,
коли у моєму серці панує самотність.
Я знаю, я почую те,
що чула КОЛЦСЬ.
Моє серце знову
осяють ЗЄУКЦ МУЗЦКЦ.
Ія знову
заспіваю.
Едельвейс!
Ти ніколи не казав, які у тебе чудові діти.
Не йдіть.
Фройляйн.
Я...
Моя поведінка була негідною. Прошу вибачення.
Я занадто відверта. Це одна з найгірших моїх вад.
Ви мали рацію.
Я не знаю своїх дітей.
Ще є час. Вони так хочуть бути 3 Вами!
І Ви повернули музику в мій дім.
Я уже забув.
Фройляйн.
Я хочу, щоб Ви залишилися.
Я прошу Вас, залишіться.
- Якщо я зможу чимось допомогти... - Ви уже допомогли.
Більше, ніж можете уявити.
Марто.
Завіса!
Високо на пагорбі жив самотній пастух.
Г олосно співав самотній пастух.
Мешканці міста могли чути
сильний і чистий голос пастуха.
Марто! Марто!
Гретл, прИНЦ!
Принц на мосту через рів почув.
Люди, що йшли дорогою почули.
Люди, які збиралися поїсти, почули.
Люди, які пили пиво, почули.
Дівчина у світло-рожевій сукні почула.
Вона відповіла самотньому пастухові.
Невдовзі П' мати зраділа,
почувши чудовий дует - дівчину і пастуха.
Дівчина у світло-рожевій сукні почула.
Вона відповіла самотньому пастухові.
Невдовзі П' мати зраділа,
почувши чудовий дует - дівчину і пастуха.
І вони щасливі.
Скоро їх дует стане тріо.
' Браво! ' Браво!
ДУЖё добре.
Браво!
Ми справді можемо залишити собі ляльковий театр, дядьку Макс?
- Можемо? - Звичайно мої любі.
Інакше навіщо б я попросив професора Конера
послати Вашому батькові чек?
ЧУДОВО, фройляйн.
Я дуже вражений.
Це Ваші діти.
Люба, чи є хоча б щось, чого Ви не можете?
Я не впевнена, чи можу бути доброю черницею.
Якщо у Вас будуть проблеми, я з радістю допоможу.
Увага!
Я хочу зробити заяву! Сюрприз!
Сьогодні після тривалого і відчайдушного пошуку я, нарешті,
знайшов найцікавішу заявку на Зальцбурзький народний фестиваль!
Вітаю, Максе.
Кого ж ти будеш використовувати в своїх інтересах цього разу?
- Хор святого Ігнатіуса? - Спробуй ще раз.
Дай поміркувати. Клоппманський хор?
- Ні. - Ні?
Скажи.
Групу співаків з однієї родини. Ніколи не вгадаєш, Георгу.
Яка чарівна ідея!
А з чиєї родини?
3 твоєї.
На фестивалі тільки про них і говоритимуть.
- Що тебе так розсмішило? - Ти, Максе.
Ти дорогий, але дуже кумедний.
Але ж ти чув 'l'х.
- Вони стануть сенсацією. - Ні, Максе.
Це чудова ідея! Свіжа, оригінальна.
Мої діти не співають на публіці.
Принаймні, я спробував.
Діти, хто співатиме наступний?
Хто?
Так!
Одногопосно.
Ви, капітане.
Я?
- Не розумію. - Будь ласка.
Ні.
Мені казали, що колись Ви дуже гарно співали.
- Але це було дуже давно. - Я пам'ятаю це, батьку.
- Зіграй щось, що ми пам'ятаємо. - Будь ласка, батьку.
Ц_Ц,о
- Чому ти мені не нагадав? - Що?
Взяти свій акордеон.
Едельвейс,
едельвейс,
щоранку ти зустрічаєш мене,
маленький і білий,
чистий і сяючий.
Ти немов радієш,
побачивши мене.
Снігова квітка,
квітни ізростай,
квітни ізростай вічно.
Едельвейс,
едельвейс,
вічно бережи мою Батьківщини
- Едельвейс. - Едельвейс.
Едельвейс,
щоранку ти зустрічаєш мене,
- маленький і білий. - Маленький і білий.
- Чистий і сяючий. - Чистий і сяючий.
Ти немов радієш,
побачивши мене.
Снігова квітка,
квітни ізростай,
квітни ізростай вічно.
Едельвейс,
едельвейс,
вічно бережи мою Батьківщину.
Єдине твоє слово, Георгу,
і ти станеш частиною моєї нової постановки -
"Співаюче сімейство фон Трапп".
У мене є чудова ідея, Георгу.
Давай по-справжньому наповнимо будинок музикою.
Ти мусиш влаштувати для мене чудовий званий вечір.
- Званий вечір? - Так, батьку, будь ласка.
Так, думаю, саме час мені познайомитися
3 тво'l'ми зальцбурзькими друзями, а їм - зі мною. Ти згоден?
_ Я розумію, ПРО Що ти. " 5УдЬ паска!
Діти! Час спати. Ходімо. Побажайте усім доброї ночі.
- Добраніч, батьку. - Добраніч.
' Добраніч. ' добраніч.
- Добраніч. - Добраніч, батьку.
' Добраніч. ' ДОбРЗНЇЧ, дядьку Макс.
Це буде мій перший званий вечір.
Капітан. Герр Целлер. Баронеса Шрейдер.
- Добрий вечір, герр Целлер. - Баронеса.
- Добрий вечір. - Баронеса Шрейдер_
Гадаю, Ви помітили очевидну демонстрацію
австрійського прапора в холі.
Жінки такі вродливі!
А я вважаю, що вони потворні.
Ти так кажеш, тому що боїшся їх.
Дурненька, лише дорослі чоловіки бояться жінок.
- А я вважаю, що чоловіки прекрасні. - А тобі звідки знати?
Лізл, з ким ти танцюєш?
Ні 3 ким.
Ні, з кимось.
Можу я запросити Вас на танок?
Мені буде приємно.
Діти, чому ви не сказали мені, що вмієте танцювати?
Ми боялися, що Ви змусите нас танцювати разом.
Танцююче сімейство фон Трапп.
ЩО Це звучить?
Це лендлер. Австрійський народний танок.
Покажете?
Керте, я не танцювала відтоді, як була маленькою дівчинкою.
То пригадайте, будь ласка.
- Ну... - Будь ласка.
НУ добре, йди сюди.
Так, ти кланяєшся, а я роблю реверанс.
- Ось так? - Так. Тепер ми ідемо. Ось так.
Раз, два, три. Раз, два, три.
Раз, два, три. Крок назустріч. Тепер крок, стрибок, крок, стрибок.
Повертаємося.
У цей бік, стрибок, крок, стрибок. Повертаємося.
Керте, доведеться потренуватися.
Ти дозволиш мені?
Я більше не пам'ятаю.
- У Вас обличчя почервоніло. - Невже?
Мабуть, я не створена для танців.
Чудовий танок.
Ви така чудова пара!
Вважаю, час побажати дітям доброї ночі.
Так. Ми будемо у залі за хвипинку.
Ми приготували дещо особливе. Так?
Ходімо, діти.
А ти хвилювався, Георгу.
Думав, не зможеш знайти тут собі друзів.
- Сьогодні прохолодно, чи не так? - Не знаю.
Як на мене, було дуже тепло.
Пані та панове.
Діти капітана фон Траппа хочуть побажати Вам доброї ночі.
Ми чуємо сумний дзвін годинника, що висить ухолі,
а також церковних дзвоників.
А в дитячій кімнаті маленька сварлива пташка вистрибує,
щоб сказати: "Ку-ку!"
Ку-КУ-
- На жаль вони кажуть: "Ку-ку". - К у-ку.
- І вони змушують сказати Вам... - Ку-ку. Ку-ку
до побачення,
Вам!
Хай щастить, бувайте, ауф відерзейн, на добраніч.
Мені так не хочеться залишати це чудове місце!
Хай щастить, бувайте, ауф відерзейн, адьє.
Адьє. Вам, Вам і Вам.
Хай щастить, бувайте, о ревуар, ауф відерзейн.
Я б хотіла залишитися і вперше спробувати шампанського.
- Так? - Ні.
Хай щастить, бувайте, ауф відерзейн, на добраніч.
Я йди зітхаю ікажу: 'До побачення,
До побачення".
Я рада піти,
Я не можу Вам брехати.
Я пурхаю, я Лини
печи печи леЧУ-
Сонце вже спить,
імені час спати.
Хай щастить,
бувайте,
ауф відерзейн, до побачення.
До побачення.
Вони просто диво! А якщо б вони виступали на фестивалі!
Юна леді, я маю з Вами поговорити.
Георгу, ти ж не збираєшся відсилати цю дівчину?
Вона має приєднатися до нас.
- Ні, що Ви. Я... - Припиніть.
- Георгу, будь паска. - Якщо хочете, фройпяйн.
Я наполягаю, Ви будете моєю сусідкою за столом.
Це для справи. Франц.
Постав ще один прибор, поруч зі мною, для фройляйн Марії.
- Як скажете. - Отже, вирішено?
- Безумовно. - Я одягнена невідповідно.
ВИ МОЖЄТЄ перевдягнутися, МИ ЗЭЧЄКЭЄМО.
Капітане, Ви повинні пишатися своїми дітьми.
ДУЖЄ дякую, баронесо.
Хіба може щось краще показати прекрасний бік нашої країни,
ніж безневинні голоси наших дітей?
Бароне, Ви хочете,
щоб ми повірили, що в Австрії монополія на доброчесність?
Герр Целлер, дехто полюбляє протиставляти австрійські пісні
бридким німецьким погрозам.
Страус ховає голову в пісок,
а іноді у ПраП0Р-
Можливо, ті, хто захоче попередити Вас
про наближення аншлюсу, - а він наближається, капітане, -
зможуть Достукатися до Вас, поклавши сво'l' слова на музику.
Якщо нацисти захоплять Австрію, не сумніваюся, що Ви,
герр Целлер, заміните собою всіх горністів.
Ви мені лестите.
Який я незграбний, хотів Вас звинуватити!
Це так мило з Вашого боку, запропонувати свою допомогу.
Вважатиму за честь.
Але я думаю, що у мене немає нічого підходящого.
А де та чудова річ, яку Ви носили недавно ввечері?
Коли капітан очей не міг від Вас відірвати.
Не міг відірвати очей від мене?
Годі, мила, адже ми жінки.
Не будемо прикидатися, що не помічаємо,
КОЛИ ЧОЛОВЇК ДИВИТЬСЯ на нас.
- Ось вона. - Капітан дивиться на всіх і на все...
Вам не потрібно виправдовуватися.
Ви дуже привабливі.
Капітан не був би чоловіком, якби не помітив Вас.
Баронесо, сподіваюся, ви жартуєте.
Зовсім ні.
Але я ніколи нічого не робила для...
Але Вам і не треба.
Чоловіка ніщо більше не приваблює, ніж жінка,
яка ЗЭКОХЭНЭ В НЬОГО.
- Закохана в нього? - Звичайно.
А найголовніше - він вважає, що закоханий у Вас.
Але ж це не так.
Ви ж звичайно помітили, як він дивиться Вам у вічі.
І ви залилися рум'янцем, коли недавно танцювали 3 ним.
Не беріть близько до серця.
Він скоро з цим впорається.
Чоловіки це вміють.
Тоді я мушу піти.
Я не можу тут залишатися.
- Я можу Вам чимось допомогти? - Ні, нічим.
Так.
Будь ласка, не кажіть нічого про це капітанові.
Ні. Я б і не подумала.
Прощавайте, Маріє.
Впевнена, з Вас вийде пречудова черниця.
Шампанське, любий.
Щось мені весело. Твоє здоров'я!
- Ти щось знаєш? - Можливо.
Якщо ти така розумна, скажи, як нам змусити маленьку фройляйн
скористатися своїм впливом на Георга.
Я хочу, щоб діти виступали на фестивалі.
Ельзо, це потрібно Австрії.
І тобі не зашкодить.
Я думав про це.
ЩОДО впливу,
можливо, тобі треба говорити зі мною.
Кінець першої частини
" два. ' Три.
- Чотири. - П'ять.
- Шість. - Сім.
Вісім.
- Чотири. - Два.
- Сім. - П'ять.
- Два. - Шість.
Хіба це не весело?
- Чотири. - Я номер п'ять.
- Так. - Вісім.
- Два. - Чотири.
Шість.
Два.
Баронесо Шрейдер, може, досить на сьогодні? Ми втомилися.
Як забажаєте, любі.
Завтра знову зіграємо.
За містом так добре, справді?
Випий лимонаду.
Все мало б бути набагато легше.
Я отримую диявольське задоволення,
думаючи про тебе як про матір сімох дітей.
Як ти збираєшся впоратися?
Милий, ти не чув про таку річ,
як школа-інтернат?
Баронеса Макіавеллі.
Дядьку Макс, Ви не знаєте, де батько?
Мабуть, він у домі.
Чому ви сумуєте? Що трапилося?
Нічого.
А давайте потренуємося?
Навіщо?
Давайте уявимо, що ми стоїмо на сцені фестивалю.
- Я не хочу співати. - І я не хочу співати без фройляйн Марії.
Лізл, візьми гітару. Давай, Марто.
Так, ставайте разом. Всі по місцях.
Тепер будьте веселішими, добре? Лізп, задай нам тонапьність.
А тепер порадуйте мене.
Фрідріх, Гретл, чому ви не співаєте?
Я не можу, у мене болить палець.
Але ти так чудово співала на тому вечері!
Нумо, заспівайте, спробуйтете,
що ви любите. Насоподжуйтеся, радійте.
УзгірЗч сповнені
звуків музики,
пісень, що співають
тисячі років.
УзгірЗч наповнюють моє серце
ЗЄУКЭМЦ МУЗЦКЦ.
Вони просто захотіли заспівати для мене, бережи їх Господи.
Це чудово. Не зупиняйтеся.
- Хочеш чогось випити? - Ні, дякую, люба.
- Батьку? - Так, Бригіто?
Це правда, що фройляйн Марія не повернеться?
Фройляйн Марія? Думаю, правда ЩО ТУТ у нас?
- Рожевий лимонад. - Змішаний з лимонадом.
Я не вірю, батьку.
- Не віриш у що? - Про фройпяйн Марію.
Фройляйн Марія.
Я не казав що було в записці? Я впевнений, що казав.
Вона написала, що дуже сумує за життям у монастирі
і вимушена нас покинути.
От і все.
Гадаю, я ризикну це спробувати.
- Вона навіть не попрощалася. - Попрощапася у записці.
Але це не те саме.
Не занадто солодкий, не занадто кислий.
Занадто рожевий.
Батьку, хто буде нашою наступною гувернанткою?
Ну...
У нас більше не буде гувернанток.
- Ні? - Ні.
У вас буде нова матір.
Нова матір?
Ми говорили про це вчора. Все вирішено.
І ми будемо дуже щасливі.
Ну, гаразд, ідіть пограйтесь.
Так, мо'l' діти.
- Мене звати Лізп. - Так, Лізп.
Мої брати і сестри. Ми хочемо побачитися з фройляйн Марією
Фройляйн Марією?
Марією.
Заходьте.
Чекайте тут.
Я сестра Маргарета. Як я зрозуміла, вас цікавить сестра Марія.
Ми маємо побачити 'l'l'. Передайте їй, що ми тут.
- Боюсь, я не можу... - Нам необхідно з нею поговорити!
- Вона наша гувернантка. - Ми хочемо, щоб вона повернулася.
Вона навіть не попрощалася.
- Це дуже важливо. - Ми просто хочемо з нею поговорити.
Боюсь, діти, Марія тепер затворниця.
- Вона ні з ким не бачиться. - 3 нами побачиться, я це знаю.
Мені треба показати їй свій палець.
Іншого разу, мила.
Я передам їй, що ви приходили.
- Але ми маємо з нею поговорити. - Так мило, що ви зайшли!
А тепер біжіть додому. Біжіть додому, діти.
Будь ласка.
Сестро Маргарета, будь паска.
До побачення, діти.
НУ, будь ласка.
Що трапилося, сестро Маргарета?
Там діти фон Траппа, мати-настоятелько.
Вони хотіли побачитися з Марією.
Вона вже заговорила? Вона Вам щось розповіла?
Ані слова. Тільки молитви.
Бідолашна дитина.
Дивно. Вона ніби щаслива знову бути тут,
і в той же час нещасна.
Можливо, я не повинна була надовго залишати 'l'l' саму.
Гадаю, Ви повинні привести "П", навіть якщо вона ще не готова.
Так, мати-настоятелько.
Сестро Августа. Проведіть нашу нову послушницю.
Бережи тебе, Господи, доне моя.
Так-так. Заводьте "П".
Ти була нещасна, вибач мені.
Мати-настоятелько...
Чому вони відіслали тебе?
Вони не відсилали. Я пішла сама.
Сідай, Маріє.
Розкажи, що сталося.
Я...
Я злякалася.
Злякалася? Вони погано до тебе ставилися?
Ні.
Ні. Я... Я не розуміла, що відбувається.
Я ніколи раніше такого не почувала.
Я не могла залишитися. Я знала,
що тут буду в безпеці, зможу від цього відгородитися.
Маріє, монастир не створений для втечі.
З чим ти не можеш впоратися?
З ним.
З ним?
Дякую, сестро Маргарета.
Капітаном фон Траппом?
Ти закохана в нього?
Я не знаю, не знаю!
Баронеса сказала, що так. Вона сказала, що і він любить мене,
але я не хотіла вірити в це.
Іноді, коли ми дивимося один на одного,
я ледь могла дихати.
- Ти розповіла йому про свої почуття? - Якщо навіть так, я не знаю про це.
І це мене мучить. Я була посланницею Божою.
Було б неправильно просити його любові.
Я не могла залишитися, просто не могла.
Тепер я готова дати обітницю.
- Будь ласка, допоможіть мені. - Марія.
Любов чоловіка і жінки священна. В тобі дуже багато любові.
Але ти маєш знати, як Господь хоче, щоб ти нею розпорядилася.
Але я присвятила своє життя Господу. Посвятила життя служінню йому.
Доне моя, якщо ти кохаєш цього чоловіка, це не означає,
що ти станеш менше любити Господа.
Ні.
Ти маєш довідатися.
Повинна повернутися.
Матінко, не просіть мене зробити це.
- Дозвольте мені залишитися, бпагаю. - Маріє.
Ці стіни створені не для того, щоб відгороджуватися від проблем.
Ти повинна зустрітися з ним очі в очі.
Ти повинна жити тим життям, для якого була створена.
Піднімись на кожну гори
шукай високо інизько,
пройди кожною дорогою,
КОЖНОЮ МЭЛЄНЬКОЮ стежкою,
перейди убрід вісі річки.
Дійди до кінця
КОЖНОЇ ЄЄСЄЛКЦ,
доки не досягнеш своєї мрії
Мрй; яка вимагає від тебе
всієї любові, яку ти можеш давати
кожен день
і кожну годину свого життя.
Піднімись на кожну гори
перейди убрід вісі річки.
Дійди до кінця кожної веселки,
доки не досягнеш своєї мрії
Мрй; яка вимагає від тебе
всієї любові, яку ти можеш давати
кожен день
і кожну годину свого життя.
Піднімись на кожну гори
перейди убрід вісі річки.
Дійди до кінця кожної веселки,
доки не досягнеш
своєї мрйі
Мої діти, зазвичай, від мене нічого не приховують.
Ми нічого не приховуємо.
А ще вони, зазвичай, не запізнюються на обід.
- Ми просто втратили пік часу. - Зрозуміло.
Каже ' Фрідріх? Мен' Правду?
Бригіта? Лізл?
- А де ти думаєш ми були? - А? Що?
Ну якщо ти не віриш нам, то у тебе має бути
якась своя думка щодо цього.
- Ага. Марто. - Так, батьку?
Розкажи мені.
Фрідріх тобі вже сказав. Ми збирали ягоди.
- Так, забув, ви збирали ягоди. - Це було дуже весело.
- Весь день? - Так.
- Ми зібрали тисячі ягід. - Тисячі?
- Я зібрав більше всіх. - Яких?
_ Чорниць. _ Чорниць.
- Так, чорниць, - Так, звісно.
Дуже рано для чорниць.
' Це була суниця. - Суниця?
Недавно було холодно, і вона посиніла.
Дуже добре. Покажіть мені ягоди.
- Ну... - Ми...
- Покажіть ягоди, які ви зібрали. - У нас їх більше немає.
У вас їх немає? А що з ними сталося?
- Ми... - Ми їх 3"l'ли.
- 3"l'ли? - Так.
- Вони були такі смачні! - І такі соковиті!
Добре,
якщо ви об"l'лися тисячами найсмачніших ягід,
ви точно не голодні, тому я скажу фрау Шмідт,
що ви не будете обідати.
Це все ти винний. Ми повинні були сказати правду.
Щоб він на нас розсердився?
Все краще, ніж померти з голоду.
Ми не зробили нічого поганого. Ми просто хотіли 'П' побачити.
У мене у животі бурчить.
Вони могли б, принаймні, дати нам привітатися 3 нею.
- Цікаво, трава смачна? - Мені так зле...
Коли фройляйн Марія хотіла, щоб їй стало краще,
вона співала ту пісню, Пам'ятаєте?
- Так. - Давайте спробуємо.
Краплі дощу на трояндах
та ЄУСЦ КОШЄНЯГП.
Блискучі мідні чайники
і теплі вовняні рукавички.
Паперові пакети, перетягнуті стрічкою -
ось мої улюблені речі.
Чому мені не стає краще?
Дівчата у білих сукнях
3 СЦНЇМЦ атласними поясами,
Сніжинки, що не тануть на носі і віях,
срібні зими...
Вона повернулася! Фройляйн Марія!
Що перетікають у весни
ось мої улюблені речі.
Коли кусає собака, коли жалить бджола,
коли мені сумно,
я просто згадую свої улюблені речі,
І ось мені не так
вже погано!
- Діти, я так рада вас бачити! - Ми сумували за Вами.
Я також сумувала.
- Керте, як справи? - Їсти хочу.
- Гретл, що з твоїм пальцем? - Він застряв.
- У зубдідёіі дріха
- Лізп, з тобою все гаразд? - Більш-менш.
- Телеграми часто надходили? - Жодної.
Але я привчаюсь 3 цим жити. Добре, що скоро починається навчання.
Лізл. Не можна використовувати школу, як схованку від проблем.
З проблемами треба стикатися очі в очі.
Стільки всього треба вам розповісти.
- Нам також. - Не сумніваюся.
Найголовніше - це те, що наш батько одружиться.
Одружиться?
Так, на баронесі Шрейдер.
Зрозуміло.
- Дивись, батьку. - Фройляйн Марія повернулася.
Марія повернулася з монастиря.
Добрий вечір, капітане.
Добрий вечір.
Так, всі всередину. Вас чекає вечеря.
Вечеря!
Ви пішли і не попрощалися. Навіть 3 дітьми.
Я схибила, вибачте.
- Чому Ви пішли? - Будь ласка, не питайте.
У будь-якому випадку, ціє'l' причини більше немає.
Фройляйн Маріє! Ви повернулися!
Це так чудово, ГЄОРГУ-
Бажаю Вам щастя, баронесо.
І Вам, капітане. Діти сказали мені, що Ви одружуєтеся.
Дякую, люба.
Ви повернулися, щоб залишитися?
Тільки доки не знайдете нову гувернантку.
Ось ти де!
Я зобов'язана поговорити з кухарем про шніцель.
Він занадто смачний для моєї фігури.
І це через нього ти ані слова не вимовив за столом.
Чи через вино?
Безсумнівно, через вино.
Ти уявити собі не можеш,
як складно мені вирішити, яким буде твій весільний подарунок.
Знаю - я сам подарунок.
Але я хочу, щоб ти отримав якусь дрібницю.
Спочатку я думала подарувати тобі ручку,
але у тебе уже є.
А потім я вирішила подарувати тобі віллу на півдні Франції,
але 'П' так складно запаковувати!
Георгу, що ти думаєш про яхту?
Довгу, блискучу, для Середземного моря,
чи маленьку для твоєї ванни?
- Епьзо... - І де ми проведемо медовий місяць?
Це справжня проблема.
Я думала спочатку про навкопосвітню подорож,
але потім сказала собі:
"Епьзо, є кращі місця".
- Але не хвилюйся, любий, я... - Ельзо.
Так, ГеоргУ?
Це Марно...
Яіти...
Я брехав нам обом,
це було нечесно по відношенню до тебе.
- Коли двоє говорять про шлюб... - Ні, не треба.
Не кажи ні слова, Георгу, будь паска.
Знаєш, я думала і про дещо інше.
Як би ти мені не подобався,
я не вважаю, що ти створений для мене.
Ти...
занадто незалежний.
А мені потрібен хтось, кому я несамовито потрібна
або мої гроші.
Я насоподжувалася кожною миттю з тобою, дякую за це.
А тепер, якщо ти не проти,
я піду у дім, зберу свої маленькі валізки
і поїду до Відня, до свого дому.
А десь там гуляє юна леді, яка я вважаю...
ніколи не стане черницею.
Ауф відерзейн, мій любий.
Привіт.
Щось підказувало мені, що я знайду Вас тут.
Вам щось потрібно?
Ні. Будь паска, сідайте.
Будь ласка.
Можна і я?
Знаєте, я... Я думав і гадав про дві речі.
Чому Ви втекли в монастир
і що змусило Вас повернутися?
У мене були зобов'язання,
і я повернулася, щоб їх виконати.
Івсе?
І я сумувапа за дітьми.
Так.
- Тільки за дітьми? - Ні... Так!
- Це ж нормально, що я за ними сумувала? - Так, звичайно.
Просто я мав надію, що, може, Ви...
Може Ви могли...
Так?
Все змінилося, доки Вас не було.
І все буде неправильним, коли Ви підете.
І я подумав, може, Ви... передумаєте?
Я гадаю, баронеса зможе все для Вас чудово влаштувати.
Маріє.
- Баронеси не буде. - Ні?
Ні.
Не розумію.
Ми... Знаєте... Скасували наші Заручини...
- О, мені так шкода. - Ага. Справді?
- Скасували? - Так.
Не можна одружуватись 3 кимось, коли ти...
закоханий в іншу.
Це так?
МаТИ-НЭСТОЯТЄЛЬКЭ ЗЭВЖДИ КЭЖЄІ
"Коли Господь зачиняє двері, десь він відкриває вікно".
Що ще каже мати-настоятелька?
Що треба шукати свою долю.
Чому ти повернулася?
Я знайшла "П".
Маріє?
Думаю, знайшла.
Точно знайшла.
Я кохаю тебе.
Невже це відбувається зі мною.
Може, у мене було погане дитинство.
Може, у мене була убога юність.
Але десь у моєму поганому й убогому минуломи
мабуть, був момент істини.
Бо ти стоїш переді мною ікохаєш мене.
Не знаю, повинен ти чи ні.
Отже, колись у дитинстві чи юності
я зробила щось гарне.
Ніщо не ззчвляється з нічого,
Так заведено.
Отже, колись у дитинстві чи юності
я зробила щось гарне.
Знаєш, коли я закохався в тебе?
У той вечір, за обіднім столом, коли ти сіла на кумедну шишку.
Що?
А я закохапась в тебе,
коли ти дмухнув і свій нікчемний свисток.
Кохання моє!
Ти стоїш переді мною ікохаєш мене.
Не знаю, повинна ти чи ні.
Отже, колись у дитинстві чи юності
я зробила щось гарне.
Ніщо не ззчвляється з нічого,
Так заведено.
Отже, колись у дитинстві...
чи юності...
я зробила щось гарне.
Щось гарне.
Маріє?
А я повинен у когось просити дозволу одружитися з тобою?
- Чому б не спитати у... - Дітей?
Як же вирішити проблему з Марією?
Як спіймати хмаринку і спустити П' на землю?
Як підібрати для неї влучне слово?
Пегковажне дівчисько.
Непосида. Клоун.
Стільки всього хочеться їй сказати!
Їй стільки усього потрібно зрозуміти...
Але як змусити її зупинитися і вислухати все, що їй кажуть?
Як змусити хвилю зупинитись?
Як же вирішити проблему з Марією?
Як схопити руками промінець світла?
ГЄРР детвайлер!
- Хайль Гітлер! - Добрий день, герр Целлер.
Може Ви не знаєте, але тепер я гауляйтер.
Хайль Гітлер!
Я щойно приїхав з дому капітана фон Траппа.
До речі, останнього дому,
над яким не майорить прапор Третього Рейху з моменту аншлюсу.
- Але ми це виправили. - Я не думаю, що капітан...
Управляюча сказала, що зможу знайти Вас тут.
Це єдине, що вона мені сказала.
А що ще Ви б хотіли знати?
Ми хочемо знати, коли повернеться капітан.
У нього зараз медовий місяць. Він з нами не зв'язувався.
Ви хочете, щоб я повірив.
Що капітан більше місяця не спілкувався 3 дітьми?
Герр Целпер, Ви знаєте когось,
хто б спілкувався 3 дітьми під час медового місяця?
Коли він повернеться, він мусить зайняти своє місце у новому ладі.
Звичайно.
І я вдячний Вам і Вашим людям, що фестиваль пройде сьогодні,
як і було заплановано.
А чому б йому не пройти? В Австрії нічого не змінилося.
Спів і музика покажуть це всьому світу,
що в Австрії все по-старому.
Хайль Гітлер!
Хайль Гітлер...
Ходімо, діти, час додому.
- Чому він такий злий? - Зараз такий час.
Може, прапор з чорним павуком дратує всіх?
- Батько не потрапить у халепу? - Не повинен.
Зараз треба зі всіма паднати.
Я хочу, щоб ви пам'ятали про це на сьогоднішньому концерті.
Ми справді співатимемо перед цілим натовпом?
Звичайно, дивись. Співаюче сімейство фон Трапп.
І ваші імена: Лізл, Фрідріх, Луїза, Бригіта, Марта і Гретл.
- Чому я завжди остання? - Тому що ти найважливіша.
Ходімо.
Дядьку Макс, Ви впевнені, що батько схвалить спів на публіці?
Він буде вами пишатися.
- Лізл, ти також так вважаєш? - Ти не довіряєш мені?
Ні.
Ти дуже розумна дівчинка.
Лізл!
Рольфе!
Ропьфе, я така рада тебе бачити! Ми так давно...
ДОбрИЙ день.
Візьми це і передай батькові, коли він повернеться.
- У нього медовий місяць. - Я знаю.
- Знаєш? - Ми повинні знати про всіх.
- Хто це "ми"? - Прослідкуй, щоб він це отримав.
- А що це? - Тепеграма з Берліна.
Може, ти заїдеш ввечері і віддаси 'П' сам?
У мене справи важливіші.
І у твого батька повинні бути, якщо він бажає собі добра.
Але... Рольфе.
- Батьку! - Батьку!
- Ми не чекали Вас так скоро. - Привіт.
- Ви привезли сувеніри з Парижа? - Здрастуйте, як ви без нас?
Чому Ви нам не подзвонили?
Ми намагалися, але не змогли пробитися...
Я не маю до цього жодного відношення.
Ми повернулися, як тільки змогли.
Так. Як же ми за вами скучили!
- Ти сумував, батьку? - Ми скучили за поцілунками на ніч.
І за гомоном, який ви влаштовуєте вранці, намагаючись не шуміти.
- Але більше за все - за вашим співом. - Ви вчасно.
Дивіться, фройляйн Маріє...
Тобто, мамо.
Ми сьогодні ввечері співаємо на фестивалі.
- Що? - Ми так чудово...
Ми весь день тренувалися.
Сюрприз! Сюрприз!
Так, ваші сюрпризи на терасі.
Поговоримо про це всередині.
Георгу, я б тобі сказав, але тебе не було.
Мені доведеться вирішувати в останню мить.
- Це щастя що вони пройшли... - Максе!
Про них говоритимуть усі. Тільки уяви...
Семеро дітей з однієї сім'ї!
Максе!
Пам'ятаю, я дав тобі зрозуміти,
що я думаю про спів своїх дітей на публіці.
Але журі прослухали їх. Вони вражені.
Що вони сказали?
Я ніколи не бачив захоплення.
- Любий, може, один раз? - Це навіть не обговорюється!
- Ге . ОРГУ, це потрібно Австрії! - Австрії?
- Австрії більше немає! - Але аншлюс пройшов так мирно...
- Треба бути вдячними. - Вдячними?!
Знаєш, Максе,
іноді здається, що я не знаю тебе.
Батьку, я забула...
Це тобі.
Він мусить хоча б удати, що співпрацює з ними.
Ти повинна його переконати.
Я не можу просити його бути тим, ким він не є.
Тоді я поговорю з ним. Якщо діти не заспівають на фестивалі,
це матиме наслідки для Австрії.
Знаю, мені також нічого гарного не чекати.
Мамо? Це так чудово!
- Мені подобається називати тебе мамою. - А мені подобається це чути.
Ти любиш батька так сильно! Я це знаю.
Дуже сильно.
Мамо, а що треба робити, коли любиш когось?
Вірніше, коли перестаєш когось любити,
або він перестає любити тебе?
Треба трошки поплакати,
а потім чекати коли вийде сонце.
А ВОНО ЗЭВЖДИ ВИХОДИТЬ.
На світі є стільки всього, що я повинна знати, але не знаю.
- Справді, не знаю. - Звідки тобі знати?
Іноді мені здається, що все закінчилося...
А потім тобі здається, що все тільки починається?
- Так! - Зі мною було те саме.
Із тобою все також буде добре, обіцяю.
Ти справді так вважаєш?
Коли тобі шістнадцять, а буде сімнадцять,
ти ЧЄКЄЄШ, КОЛЦ почнеться життя,
хтось добрий поговорить з тобою
іраптом заволодів твоїм серцем!
Коли це станеться...
Коли це відбудеться,
все стане зовсім іншим.
Чомусь я знаю,
я підстрибну і побіжу до нього,
якщо він покличе мене.
Пішли старі уявлення про життя,
вони назавжди потьмяніли.
І озирнутися не встигнеш, як ти чиясь дружина
іналежиш йому.
Ти можеш думати, що таке
ніколи не трапиться з тобою.
Тобі шістнадцять, а буде сімнадцять,
зачекай рік...
- Я зачекаю рік... - або два.
Зачекаю рік
або два.
Лізл.
ЩО таке?
Берлін.
Вони пропонують мені посаду на флоті.
Мені наказано негайно збиратися
і завтра бути на морській базі у Бремергафені.
Я знала, що це станеться, але не думала, що так скоро.
Якщо відмовити їм, це буде згубно для нас усіх,
а приєднатися ДО НИХ - Я НЄ МОЖУ.
Збери дітей.
Нічого їм не кажи. Просто підготуй їх речі.
Ми мусимо покинути Австрію...
і ЦЄЙ будинок...
сьогодні.
У мене болить спина і розривається серце,
коли я думаю про одну груПУ,
якій не судилося потрапити на фестиваль.
У той момент, коли їх оголосять, ми уже будемо за кордоном.
Сподіваюся, ти розумієш, яку я приношу жертву.
У тебе немає вибору.
Знаю. Тому я це роблю.
Чому батько не включає мотор?
Тому що він не хоче, щоб нас почули.
Що фрау Шмідт і Франц скажуть, якщо ми зникнемо?
Вони зможуть щиро відповісти, що нічого не знають.
Ми ще повернемося сюди?
Коли-небудь. Сподіваюся.
Батько і дядько Макс штовхатимуть машину до самої Швейцарії?
Щось не те з Вашою машиною, капітане?
Так. Вона не заводиться.
Карпе.
Полагодь машину капітана фон Траппа.
ЧУДОВО, Карпе.
Я не спитав Вас, куди Ви зібралися зі своєю родиною,
а Ви не спитали, чому я тут.
Мабуть, ми обоє страждаємо від прикрого браку цікавості.
Вам прийшла телеграма, на яку Ви не відповіли.
Телеграма від адмірала флоту Третього рейху фон Шрайбера.
Я припускав, герр Цеппер,
що в Австрії зміст телеграм є таємницею.
Принаймні у тій Австрії, яку я знаю.
У мене наказ
особисто відвезти Вас сьогодні вночі до Бремергафена,
де Ви обіймете посаду.
Боюся, це неможливо.
Знаєте, ми...
Ми всі... Вся сім'я,
будемо співати сьогодні на фестивалі.
Куди ми і збираємося.
І ми не можемо всіх підвести.
- Сподіваюся, ми не сильно запізнимося. - Так.
Ви хочете, щоб я повірив, що Ви, капітан фон Трапп,
будете співати на концерті?
Повірте, це буде такий виступ,
про який я навіть не мріяв.
Які Ви, герр Целпер, я людина з прихованими тапантами.
Так.
Ось. Програмка.
Тут написані тільки імена дітей.
Там написано "Співаюче сімейство фон Трапп",
а я голова сімейства фон Трапп, чи не так?
А цей... Цей одяг на Вас?
Костюми, звичайно.
Герр Целлер, нічне повітря таке шкідливе для дитячих голосів!
Що ж, невелика затримка у виконанні наказу -
це не страшно.
Тому»
Співайте.
Ви всі будете співати.
Але тільки тому, що я цього хочу!
Це доведе, що в Австрії нічого не змінилося!
А коли завершите співати,
то Ви, капітане фон Трапп, вирушите до Бремергафена.
А тепер всі по машинах,
ми проводимо співаюче сімейство фон Трапп на фестиваль.
Нам не потрібний ескорт, герр Целлер.
Що Ви! Для мене це радість_
Кінець-кінцем, ми не хочемо, щоб Ви загубилися в натовпі.
Так?
Звичайно.
- Соль - неначе велика квасоля. - Неначе велика квасоля.
- Ля - лялька, якою грається дівчинка. - Лялька, якою грається дівчинка.
- Сі - це сік у глечику. - Сік у глечику.
- Сік у глечику.
У глечику.
- Сік у глечику. - У глечику.
- Сік. - У глечику.
- Сік. - А, Б, В.
- Сік. - До, ре, мі.
У глечику.
Г лечику.
Г лечику!
Моі' любі австрійці!
Я не бачитиму вас... можливо, дуже довго...
Я хочу заспівати вам
пісню любові.
Я знаю, ви поділяєте цю любов.
Я буду молитися, щоб вона не загинула.
Едельвейс,
едельвейс,
щоранку ти зустрічаєш мене,
маленький і білий,
чистий і сяючий.
Ти немов радієш, побачивши мене.
Снігова квітка,
квітни ізростай,
квітни ізростай вічно.
Едельвейс,
едельвейс,
вічно бережи мою Батьківщини
Едельвейс,
едельвейс...
Маленький і білий,
чистий і сяючий.
Ти немов радієш, побачивши мене.
Снігова квітка,
квітни ізростай,
квітни ізростай вічно.
Едельвейс,
едельвейс,
вічно бережи мою Батьківщину.
Вважаю, я знаю що робити.
Я сумуватиму за вами.
За грошима, які б міг заробити на вас.
Дякуємо, пані та панове.
Фестиваль закінчено,
хоча ми, звісно, ще не знаємо, хто став переможцем.
А доки судді радяться,
мені дозволили влаштувати виступ на біс.
Для сімейства фон Трапп це остання на тривалий час
можливість заспівати разом.
Навіть зараз представникам влади кортить
відіслати капітана фон Траппа
на службу у флот Третього рейху.
Тому, пані та панове, сімейство фон Трапп виходить на біс,
щоб попрощатися з вами.
Ми чуємо сумний дзвін годинника, що висить ухолі,
а також церковних дзвоників.
А в дитячій кімнаті маленька сварлива пташка вистрибує,
щоб сказати: "Ку-ку!"
Ку-ку. Ку-ку-
На жаль вони кажуть: "Ку-ку".
І вони змушують сказати Вам...
'До побачення".
До побачення.
Хай щастить, бувайте, ауф відерзейн, на добраніч.
Нам так не хочеться залишати це чудове місце!
Хай щастить, бувайте, ауф відерзейн, адьє.
Адьє. Вам, Вам і Вам.
Хай щастить, бувайте, ауф відерзейн, до побачення.
Ми пурхаємо, ми линемо,
ЛЄІТШМО, ЛЄІТШМО, ЛЄІТШМО,
Хай щастить, бувайте, ауф відерзейн, до побачення.
Сонце вже спить, імені час спати.
До побачення!
Пані та панове, шановне журі прийняло рішення.
Ми почнемо з третього місця.
Це почесне місце судді присудипи
головній солістці хору церкви Святої Агати у Мурбасі
фройляйн Швайгер.
Друге місце посів квінтет Тобі Райзера.
І перше місце, найвища нагорода в усій Австрії дістається...
співаючому сімейству фон Трапп.
Сімейство фон Трапп.
Вони втекли!
Ходімо зі мною.
Швидше.
Я знаю, де вам сховатися.
Повільніше, повільніше...
Відкрийте ворота!
Добрий вечір.
Швидше, жінко.
Двоє туди_
шестеро в двір.
Ви двоє, коридором.
Мати-настоятелько, МИ НЄ ЗНЭЛИ,
що піддамо монастир такій небезпеці.
Ні, Маріє. Ви правильно вчинили, що прийшли сюди.
Я думав позичити Вашу машину.
Боюсь, наша машина Вам не допоможе.
Я прослуховувала дзвінки.
Кордони щойно перекрили.
Гаразд, кордон закрито.
Тоді ми поїдемо в узгір'я і перейдемо гори пішки.
- Але діти... - Ми допоможемо їм.
Ми впораємося без допомоги, батьку.
Маріє.
Ти не будеш сама. Пам'ятаєш?
"Я погляну на узгір'я, і звідти прийде допомога".
Так, матінко.
- Мені страшно. - Мені також.
Хай береже вас Господь.
- Мамо? - Так, Гретл?
Можливо, нам допоможе пісня про улюблені речі?
Ні, люба. Цього разу не допоможе.
Ти повинна сидіти дуже тихо. Притиснись до мене.
Гаразд, перевіримо дах.
Ропьфе, будь паска!
Ні! Зачекай.
Маріє.
Діти.
Нам потрібні Ви, а не вони.
Поклади його!
Ані руш або я... Я буду стріляти!
Ти ще хлопчисько.
- Ти не один з них. - Стійте на місці.
Ходи з нами,
поки ще не пізно.
Ані руш! Я вб'ю Вас!
- Віддай це мені, Рольфе. - Ви мене чули?
Я вб'ю Вас!
Рольфе.
Ти ніколи не станеш одним із них.
Лейтенанте!
Вони тут!
Вони тут, лейтенанте!
Мати-настоятелько.
Я згрішила.
Я також, мати-настоятелько.
У чому ж Ваш гріх?
Дійди до кінця кожної веселки,
доки не досягнеш своєї мрії
Мрй; яка вимагає від тебе всієї любові,
яку ти можеш давати.
Піднімись на кожну гори
перейди убрід всі річки.
Дійди до кінця кожної веселки,
доки не досягнеш
своєї мрйі
Кінець фіЛЬМУ